Det her er Bill Goldman, der skrev dette og romanen.
Det er sært for mig lige nu, for jeg har ikke set den efter premieren.
Jeg var mægtig glad for den, og efter dette er jeg det forhåbentlig stadig.
Romanen kom meget længe før, den blev filmatiseret...
og jeg troede aldrig, filmen skulle blive til.
Men jeg tog fejl.
Du fjerner alt det her og får mig til at fremstå klog, ikke?
Er det en aftale?
Det er skægt. Denne scene...
Der var en skøn instruktør ved navn Norman Jewison...
som ville lave Princess Bride, men vi kunne ikke finde penge.
Denne sekvens skulle finde sted under Depressionen i en snestorm...
hvor immigranter bar deres syge barn op ad trappen til en lejlighed.
Sådan ville Norman sætte historien op.
Det er samme rammer og idé. Sådan ville han gøre det.
Hvis I forstår.
Jeg behøver ikke sige meget. Det er ret godt.
Vi var heldige med Peter Falk.
Oprindeligt tænkte vi vist...
Ham kunne vi ikke få...
men Jimmy Stewart havde været mulig.
Falk har en vidunderlig evne pga. Columbo.
Man kan lide ham med det samme.
Man forstår...
at han er lidt farlig, men også at han er én...
man vil holde af.
De var to ufatteligt smukke unge mennesker, tydeligvis...
og fabelagtige her.
Cary var utroligt smuk...
og sjov, som I vil se.
Hun var fra Californien og havde været med i en sæbeopera...
der hed Santa Barbara...
men hun havde gehør.
Hun efterlignede accenten, alt. Vidunderligt.
Jeg troede, Robin Wright blev den største stjerne i verden...
og det ville hun ikke.
Hun spillede hovedrollen i storfilmen Robin Hood med Kevin Costner...
og hun blev gravid.
Jeg tænkte dengang, at Barbra Streisand...
ikke ville blive gravid på sådan et tidspunkt.
Robin var med i Forrest Gump...
og var efter min mening årsagen til dens store succes.
Det er jeg ene om, men hun var så vindende...
at man syntes, at den stakkels dåre til Tom Hanks skulle få hende.
Hun er stadig vidunderlig...
men for at være filmstjerne må man ønske det brændende.
Jeg skrev engang en replik om stjerner.
"Stjerner har ingen venner."
"De har forretningsforbindelser og livegne."
"Men de sidder godt på Spago." Det mener jeg stadig.
Er det en kyssebog?
Den replik har jeg altid nydt: "Er det en kyssebog?"
Jeg falder for den.
Den store filmfotograf, Gordon Willis...
der filmede Godfather-filmene, Annie Hall med mere...
interviewede jeg engang, og han sagde...
at hans største færdighed ikke specielt var lyssætning.
Det var hans evne til...
ved begyndelsen af en film...
at huske, hvad man ønsker at slutte med.
"Når man begynder og er undervejs i optagelserne..."
Folk behøver ikke vide det her. Det er noget rod.
Der er hundredvis af mennesker.
Man er under hårdt pres fra studiet.
Skuespillerne bliver i traileren. Det er ynkværdigt.
Der sker ting, som er bedre, end man troede.
Man begynder at sige: "Jeg kan lide ham. Ham bruger vi igen."
Pludselig, i stedet for en film...
der skulle gå mod nord, får man en, der går mod nordøst.
Og Gordon Willis' færdighed...
var at huske: "Vi skal mod nord, og det er det der ikke."
Det lyder nok skørt og nytteløst...
men det er meget svært at lave en film af høj kvalitet.
Hver gang, det lykkes at få én ud, er det et mirakel...
for alt er imod dig.
Fårene, der krydser broen...
Vi spekulerede på, hvordan vi fik dem til det...
og så røg de bare over broen, uden vi gjorde noget.
Jeg kan huske, Rob grinte og sagde...
"Derfor siger man: 'Du er blid som et lam."'
"For det er de jo."
Mit folk.
Om en måned kan vores land fejre sin 500. fødselsdag.
Ved solnedgang den dag vil jeg ægte en kvinde...
der engang var borgerlig som jer.
Men I finder hende nok ikke så borgerlig længere.
Vil I gerne møde hende?
For vordende filmforfattere...
var det svært at sige: "you maynot find her common now"...
fordi det ene ord ender på N, og det næste ord starter med N.
Det lød som "commonow ", "kom nu", så det var svært.
Jeg skulle have skrevet noget andet.
Hun er rigtig god her, ikke?
Vi var heldige med de 3.
Wally Shawn kom til læsning i New York.
Og vi sad vel 4-5 stykker i samme lokale.
Der var Robin, Andy Scheinman, produceren, og jeg var der.
Han åbnede døren og kiggede ind, og han så flere mennesker...
og han sagde: "Åh, du godeste."
Så lukkede han døren og var væk.
Vi fik ham ind, og han læste.
Han har en lille tale, som er helt enestående.
André var den mest populære, jeg har arbejdet med på film, i 35 år.
Han appellerede bare til folk.
Til dels fordi han var så sød og kæmpestor.
Det var svært at finde en kæmpe til rollen.
Jeg ønskede André, fordi jeg gik til wrestling-kampe...
i de år, hvor jeg havde opgivet filmen, for at se André.
Han wrestlede altid, og han ville ikke læse...
så vi fik fat i de tunge drenge.
Fezzik, er der klipper forude?
Hvis der er, bør vi alle tude.
Ikke flere rim! Jeg mener det!
Vil nogen have en peanut?
Jeg elsker det. Det er ikke mig. Jeg elsker "peanut" -replikken.
Men det var den underligste casting, jeg har været med til...
for dem, der kom...
var professionelle football-spillere over 2 m høje, der vejede 125 kg...
og de var alt for små...
og så kom kæmperne...
hvor den ene var for tynd.
En tynd kæmpe, som vi ikke kunne bruge.
Vi sagde, han kunne få en kæmpe dragt, så han så stor ud...
men så besluttede vi, at vores kæmpe ikke måtte være for tynd...
og så fandt vi heldigvis André.
Bogen blev skrevet i 1973...
og i 1974 ville Twentieth Century Fox så filmatisere den...
men de var ikke sikre på, det var en film, så vi aftalte...
at de købte bogen, og at jeg ejede filmmanuskriptet.
De ville købe filmmanuskriptet, hvis de ville lave filmen.
De sendte mig så til London.
Her boede en dejlig gentleman ved navn Richard Lester...
som kommer fra Philadelphia og har lavet Beatles-filmene...
Jeg tog dertil og lavede et udkast...
til mig selv, og så lavede jeg et til dem med Lester...
og studioet var glade.
Vi kunne have haft premiere i 1975, men studio-direktøren blev fyret.
Når det sker, og den nye direktør kommer til...
har han besluttet, at alt det, som det gamle studio lavede...
eller givet "grønt lys", aldrig ville blive lavet.
Hvis det blev lavet, og det var et hit...
ville folk fnise ad ham og vide, det ikke var hans film.
De pibende ål er pga. budgettet, forresten.
Vi skulle have haft flere, men vi havde få penge til filmen...
så specialeffekterne er ikke, som de kunne have været.
Men filmen blev næsten lavet 2 eller 3-4 gange...
og folk blev fyret.
Jeg gjorde noget, jeg er stolt af. Jeg købte bogen, så den var min igen.
Og...
Det er en god scene.
Da Butch Cassidy kom i 1970, tror jeg, '69...
besluttede jeg at skrive nonfiktion, hvilket jeg aldrig har gjort...
så jeg skrev en bog om Broadway-teateret, The Season.
Jeg så alt på Broadway det år...
og Carl Reiner, Robs far...
havde den vidunderlige komedie Something Different, som jeg skrev om.
Carl og jeg blev gode bekendte...
og jeg sendte ham Princess Bride, som han gav til Rob...
der var yngre, og sagde: "Den her kan du nok lide."
Efter Robs første par film...
Spinal Tap og han var lige færdig med at filme Sure Thing...
søgte han noget andet.
Han og Andy Scheinman huskede bogen, og de besluttede at filmatisere den.
Norman Lear gav os...
$16 millioner hvilket ikke var meget for en film med specialeffekter...
men vi klarede den.
Norman Lear gav Rob så mange penge, og det var det.
Det er sært, fordi mange af effekterne er, hvad de er.
Havde det været en Spielberg-film, havde der været en klippe osv.
Det havde vi ikke.
Vi skulle bare klare den, og det er okay her, tror jeg...
for det handler ikke om at klatre på klippen.
Det handler om det, der sker, osv.
Nej. Den kostede præcis beløbet.
Havde han givet os 10, havde vi lavet den for 10.
Jeg ved ikke, hvad du ville have gjort.
Jeg ved ikke, hvordan du gjorde. Jeg har ikke med penge at gøre.
På et tidspunkt er de egentlig...
Da Westley får problemer i maskinen, er der en hel sekvens...
i døds-Zoo'en...
hvor de slås.
I det oprindelige manuskript...
var det hele med...
med vi havde ingen penge, så de fandt ham bare pludselig, zap.
Det er ikke...
Det her er ikke verdens bedste specialeffekt.
Men vi havde ingen penge. Det var, hvad vi havde.
Jeg ved ikke, hvem der klatrer.
Jeg ved ikke, om de overhovedet klatrer.
Jeg ved ikke hvordan, men måske trækkes rebet op.
Jeg ved, de ikke... Man kan ikke udsætte skuespillerne for fare...
for hvis det går galt, standser hele filmen.
Så det er nok heller ikke Cary.
Det er nok ikke en klippe, sådan som film laves.
Jeg aner det ikke.
Sværdkampen, der kommer om lidt...
var noget helt bemærkelsesværdigt for skuespillerne.
Rob havde vist planlagt at bruge en masse stuntmen osv.
Og Mandy Patinkin og Cary Elwes...
når der var pause, og de ikke blev filmet...
gik udenfor og tog en sværdduel med læreren, som jeg husker det.
Og de duellerede i timevis.
De blev gode nok, så der er kun ét filmtrick.
Det er alt sammen dem, undtaget ét klip.
Faldt han ikke? Ubegribeligt.
Det siger du hele tiden.
Jeg tror ikke, det betyder det, du tror.
Én af mine yndlingsreplikker.
Jeg var der til casting til Buttercup og casting til kæmpen.
Jeg deltog i noget casting.
For det meste er det ikke...
Man siger, hvad man vil, når skuespillerne er uden for hørevidde...
og så handler det bare om...
hvem man kan få, hvem kan man betale...
og hvem er ledig.
På dette tidspunkt vidste vi ikke, hvordan tidsplanen var.
Måske gjorde vi.
Jeg hørte ikke skuespillerne læse før første prøvedag i London.
Jeg tænker lige. Stjerner forsvinder.
De har få år på toppen, og så forsvinder de.
Dem, du vil have, vil du pludselig ikke have mere...
fordi studioet siger: "Vi betaler ikke så meget for den og den."
"De er færdige".
Det er råt for kvinder i Hollywood. De er ude, så snart de runder 40 år.
En kvindelig stjerne overlever sjældent efter den alder.
$16 millioner er næsten en discount-film nu.
Men da vi lavede den, var det mere end nu...
men det var stadig en billig film, som den nu blev.
Der er mange ting i den.
Der var ikke råd til stjerner.
Jeg ved ikke, hvis vi havde fået...
Schwarzenegger, kunne vi så betale ham som Fezzik?
Det ved jeg ikke.
Mandy er skøn i den her. Han havde dette følelsesladede...
Det, vi gør her...
Der er et narrativ i denne sværdkamp.
Vi ved nu, at Mandy kæmper med venstre hånd.
Så der sker det i første del af sværdkampen...
at Mandy kæmper med venstre hånd og er ved at tabe...
og så skifter han hånd.
Westley er også venstrehåndet.
Men da han er ved at tabe, er han slet ikke venstrehåndet.
Så der er et narrativ, der kan fortsættes på.
Det gav mig meget styrke, da jeg forsøgte at skrive det.
Jeg researchede meget i de forskellige ord og bevægelser...
og de ting, folk gør i en fægtekamp.
Det er ligemeget, hvis man er ligeglad, men det fungerede ret godt.
Der kommer en stor replik nu.
Hej. Jeg hedder Inigo Montoya.
Du dræbte min far.
Bered dig på at dø.
Mandy fortalte mig engang, at... Han synger fabelagtigt.
Han har en vild stemme, og han giver koncerter osv...
og til sidst, når han optræder på universiteter...
sagde han ved afslutningen: "Okay. Jeg siger det én gang."
Og så sagde han med accent...
"Hej. Jeg hedder Inigo Montoya. Du dræbte min far. Bered dig på at dø."
Han er pragtfuld i den her.
I ser nok, det mest er dem.
Jeg mener, det er hårdt.
Jeg husker dem uden for studioet, uden for lydscenen.
Det var vist der, Ildsumpen var.
...Bonettis forsvar imod mig?
Der er et Bonetti-forsvar.
Og der er en...
Der er også en Capo Ferro.
Men man kunne gå til lydscenen, så var de der...
og øvede konstant på det her.
Det er ikke Mandy.
Der er megen snak i sværdkampen, og det hjalp mig.
Douglas Fairbanks og Errol Flynn...
Jeg elsker det. Vi havde mere af den slags, da jeg var barn.
Jeg ved egentlig ikke, om de er fremragende fægtere, når de...
De arbejdede på det.
De blev rigtig gode, og de gjorde det i timevis.
Man kan se, det er bemærkelsesværdigt. De gør alt undtaget springene.
Se lige der.
Der skete det, at Rob Reiner og Andy Scheinman endelig fandt ham...
på Hotel Ritz, og de læste ham. Han var uforståelig.
Men han er fysisk fabelagtig til rollen, så de satsede.
Rob, tror jeg, lavede et bånd med alle Andrés replikker.
Vi filmede ikke i 6 måneder, efter André var castet.
Han wrestlede verden rundt.
Rob lavede et bånd, og André lærte sine replikker på den måde.
Det her er det mest forståelige, man kan få fra André.
André var vel 2,30 meter og vejede 227 kg.
Han anede ikke, hvor stor han var.
Han vidste kun...
Han havde bygget et hus i North Carolina nær Duke University...
som havde gigantisk høje lofter og store døråbninger...
så han ikke konstant stødte på ting.
Han fortalte engang, at han havde fået lungebetændelse eller influenca...
og tog på hospitalet på Duke University.
Han tabte sig 50 kg på kun 3 uger.
Men, han var så stor.
Han viste mig et billede at ham selv, da han var 17 år.
Han var meget køn og omkring 2 meter høj.
Stor knægt, men ikke kæmpe. Så slog kæmpe-genet igennem.
Han blev dobbelt så stor, fra han var 17 til han var 25.
Men det største på ham var hans hænder.
I ville ikke tro det, så store var de.
Jeg fortæller om dengang, hvor Mandy stak ham én...
når de kommer til den scene, hvor det skete.
Der er en scene til sidst...
hvor Robin springer ud i hans arme gennem vinduet...
og de satte det sådan op, at hun var 30 cm over André.
Robin faldt, og hun var et meget let væsen, og André er...
Jeg husker, hans knæ gav efter...
han faldt næsten om, og han blev ligbleg...
fordi hans ryg havde det forfærdeligt dengang.
Han døde som 46-årig.
Men han vidste det.
Han sagde til Billy Crystal: "Vi lever ikke længe, os små og store."
Han vidste, han ville dø ung...
men han peb aldrig over det.
Jeg ejede manus, og der var interesse for det, men det skulle ikke til enhver.
Norman Jewison havde jeg kendt længe og stolede på.
Jeg blev ringet op af min agent vedrørende Rob Reiner...
og jeg havde ikke set Spinal Tap.
Sure Thing var ved testen.
Min agent sagde: "Gør det ikke.", og jeg aftalte at mødes med ham.
Men først burde jeg se Spinal Tap.
Jeg gik ind og så den. Jeg fik den vist et sted i centrum.
Den var så sjov, at jeg skreg af grin.
Jeg tænkte bare: "Ja, ham skal det være."
Der tog jeg en fremragende beslutning.
De er begge sjovt sammensatte. Rob kan være ret sjov.
Han var komiker og har spillet meget komedie...
men han er ret god til at finde niveauet af virkelighed.
Såsom i Spinal Tap, der har en dobbelt virkelighed, ikke?
Det er et smukt sted, ikke?
Det blev alt sammen filmet... Vel omkring Sheffield i England.
Én af grundene til, at jeg kunne skrive denne sekvens...
Fortalte jeg dig, at selvtillid er alt?
Jeg vidste, der var gift i begge glas.
Det gav mig stor selvtillid til at kunne jonglere rundt med det.
Det var egentlig bare... Jeg ser ham stadig komme ind...
sige: "Du godeste." og lukke døren.
Han var slet ikke, som vi troede, men han var klog.
En vidunderlig forfatter, succesrig manuskriptforfatter.
Hans far var en stor redaktør på The New Yorker, William Shawn...
i mange årtier.
Det er sammensætningen af de 3, jeg synes er vidunderlig.
Han er meget klog. Det kan man se.
Jeg må se det her.
Du har et svimlende intellekt.
- Vent, til jeg begynder. Hvor var jeg? - I Australien.
Ja. Du må have anet...
Jeg må have kendt pulverets oprindelse...
så jeg kan jo ikke vælge vinen foran mig.
- Du trækker tiden ud, nu. - Det ville du gerne have, ikke?
Du har slået min kæmpe, så du er forrygende stærk.
Du har måske forgiftet dit eget bæger...
i troen på, at din styrke redder dig, så jeg kan ikke vælge...
Jeg kæmpede med dette for at se, om det gav mening.
Man får: "Jeg kan ikke vælge vinen her. Jeg kan ikke vælge vinen der."
Så du har placeret giften så langt fra dig som muligt...
så jeg kan ikke vælge vinen foran mig.
Undskyld. Det er så vagt.
To af de største personligheder i min tid, George Roy Hill og Elia Kazan...
er begge store instruktører, og de sagde begge det samme til mig...
nemlig, mit arbejde er gjort på første prøvedag.
De mente, at hvis manuskriptet er ordentligt forberedt...
skuespillerne korrekt castet, og crewet korrekt castet...
har jeg gjort mit til, at det bliver godt.
Hvis man har lavet fejl der, er man færdig.
Så når jeg ser på gutterne og skuespillerne nu...
som jeg ikke har set i 15 år, ville jeg ikke ændre noget.
De er alle skønne.
Hvis vi havde gjort noget...
Jeg siger ikke, de er de eneste, der kunne have spillet rollerne...
men de er passende og samtidig talentfulde...
og hvis vi gjorde en fejl under castingen...
En af de ting, som André gjorde for os, var...
fordi han er enorm og så usædvanligt udseende...
at der var noget eventyragtigt over ham.
Ingen har vist set nogen så stor som Kæmpen André...
og det skabte en eventyrstemning, som vi var meget heldige med.
Wally Shawn var... Det er en skøn trio.
Og de to gutter... jeg ved ikke.
Med Billy Crystal...
i horisonten er det virkelig et fint hold.
"Fint" er mit ord i dag. Et forrygende hold.
Norman var vel aktiv i 1980'erne.
I 1970'erne ved jeg ikke, om Dick Lester og jeg...
nogensinde talte om, hvem der skulle være med.
Det ville nok være nogle af dem, Lester brugte i The Three Musketeers.
Jeg ved det ikke. Det afhænger meget af...
Beslutningen ved castingen her... Rob er rigtig god til det.
I Misery skulle rollen som Kathy Bates, der vandt en Oscar...
efter Robs hoved spilles af en ukendt...
fordi hun er ukendt i filmen.
Misery er historien om en berømt forfatter...
der i en frygtelig snestorm reddes af en sygeplejerske.
Hun redder hans liv, men hun er sindssyg.
Til sidst sker der dem noget slemt.
Det interessante ved Misery var, at meget af det...
Det interessante ved Misery var castingen...
for jeg skrev den til Kathy Bates.
Jeg fortalte Rob: "Jeg skriver den til Kathy Bates, fabelagtig på Broadway."
Han sagde: "Hun er dygtig. Hende bruger vi."
Sådan fik hun rollen. God Kathy Bates-historie.
Kathy havde aldrig haft hovedrollen i en film, tror jeg.
Rob fik hende ind...
og sagde: "Du har fået rollen."
Hun sagde: "Har jeg det?" Han: "Det har du."
Hun: "Har jeg fået rollen som Annie?"
Rob: "Den har du fået."
Hun: "Annie, hovedrollen i Misery." Rob: "Nemlig. Du er Annie."
Hun: "Det ligger altså fast?"
Rob: "Det ligger fast."
Så tøvede hun lidt og sagde: "Må jeg sige det til min mor?"
Det elsker jeg. Rob fortæller det. En af de dejlige, sande historier.
Det gode ved det var, at Castle Rock er et lille studio.
Hvis det havde været stort... Rollen som Annie er en skøn rolle.
Kathy Bates vandt en Oscar for den. Ikke for at være arrogant.
Det er hovedrollen i en film med to personer. Hun må gøre alt det skøre.
Et stort studio havde sagt... Vi kunne have fået enhver, tror jeg.
Et stort studio havde sagt: "Cast"...
Jeg ved ikke hvem... Glenn Close, Meryl Streep.
Måske kunne vi have fået dem. Vi spurgte ikke.
Det gjorde vi ikke, fordi... Der er f.eks. en scene, hvor...
Jimmy Caan, hovedrollen, er forfatter, og hun beder ham brænde sin bog...
hvilket er det sidste på jord, han ønsker at gøre.
Han er en sengeliggende krøbling, og han siger: "Det vil jeg ikke gøre."
Hun siger: "Fint. Jeg elsker dig."
"Jeg ville aldrig bede dig gøre noget, du ikke ønsker."
"Glem, jeg spurgte. Det er forbi og afgjort."
Mens hun siger det, sprøjter hun tændvæske på sengen.
Da man ikke kendte Kathy Bates...
håbede vi, at publikum ville tænke...
at hun måske ville brænde ham.
Mens, hvis det havde været én af de andre gode skuespillerinder...
Jeg sagde: "Meryl Streep ville ikke sprænge nogen i luften."
Det andet var Jimmy Caan.
Vi kunne ikke finde en skuespiller til den rolle...
for ingen mandlige stjerner vil spille en rolle, der er underlagt en anden...
og slet ikke underlagt en kvinde.
Vi kunne ikke finde nogen. Jeg har en liste et sted.
Vi prøvede alle mulige, mandlige stjerner, men ingen sagde ja.
For mig at se er det gode her, at havde det været et stort studio...
havde studioet sagt...
"Manuskriptet stinker åbenbart, ellers havde vi fundet nogen."
Rob sagde: "Nej. Manuskriptet er fint."
Han forstod, at stjernerne ikke ønsker sådan en rolle.
Og...
Dem, der ikke vil spille den, er helt utrolige.
Men det er mærkeligt.
At lave en film og caste nogen er så...
I derude behøver slet ikke at vide det her...
for når man ser en film, ser man dem, der er med.
Man tænker ikke: "Det behøvede ikke være ham der. Det kunne have været ham."
Eller 20 andre mænd eller kvinder.
Når man caster, ved man ikke rigtigt...
Et stort studio havde nok insisteret på en stjerne...
for at få deres penge hjem, hvilket er skørt...
for man ved ikke, om man får pengene hjem.
Jeg mener, jeg ser bare på Robin og Cary.
De har den rette alder. De er unge.
Han var vist 23 eller 24, og hun var 20.
Eller hvad de nu var.
De er gode, og man skulle ikke prøve kræfter med en stjerne.
Men i dette tilfælde castede vi ordentligt.
Det var et vidunderligt ungt par.
Settet var så magisk.
Det var hele lydscenen i vist nok Shepperton Studios.
Det er helt vidunderligt. Vi elskede at være der.
Der var forskellige steder, hvor man sad på rødder osv.
Det var et stort set. Vores store, dyre nummer, folkens.
Og det er fremragende.
Det var et skønt set. Jeg elskede det.
Jeg ødelægger ting.
Jeg er ikke meget på settet. Det vil jeg ikke være.
Der kommer et klip, hvor de taler...
og der kommer en flamme, som antænder hendes kjole.
Jeg skrev det i bogen...
og i alle udgaverne af filmmanuskriptet.
Jeg fandt på det.
De filmer det klip her...
og det er stort med mange skuespillere.
Da flammen kom, og hendes kjole antændtes...
råbte jeg: "Hendes kjole brænder!"
Jeg smadrede hele scenen.
De måtte klippe det til.
Rob vendte sig vist og sagde: "Bill, den skal brænde."
Det var ufatteligt dumt af mig.
Når jeg ser det nu...
Jeg stod der ved kameraet og råbte: "Hendes kjole brænder!"
Det er én af grundene til, at jeg ikke er der, når de filmer.
Jeg ser lige det her nu.
Alle de slyngplanter var...
De var vist sat op med tape.
Det var et kæmpestort...
Ikke et stort set for Spielberg-Lucas...
men det var for os.
De kunne gå rundt.
Det var vidunderligt.
I 3 år sagde han det. "Godnat, Westley. Godt arbejde."
"Sov godt. Jeg slår dig nok ihjel i morgen tidlig."
Tiden var god for mig. Jeg lærte at fægte og slås...
alt, hvad man ville lære mig.
Roberts og jeg blev venner.
- Og så skete det. - Hvad?
Sig det.
Roberts var blevet så rig, at han ville på pension...
så han tog mig med til kahytten og fortalte mig sin hemmelighed.
"Jeg er ikke Dread Pirate Roberts", sagde han.
"Jeg hedder Ryan. Jeg arvede skibet fra den tidligere Dread Pirate Roberts..."
"ligesom du vil arve det fra mig."
"Han var heller ikke den ægte Dread Pirate Roberts."
"Han hed Cumberbund."
"Den rigtige Roberts gik på pension for 15 år siden..."
"og lever som en konge i Patagonien." Tak.
Han forklarede, at navnet var det vigtigste...
for at indgyde frygt.
Denne tale har vist ikke ændret sig siden starten.
Det var altid det med de navne, for det var det skøre ved Roberts.
Der er en vis virkelighed, hvor... hvis man ikke kendte til Sortskæg...
og alle sagde: "Du godeste. Det er Sortskæg."...
så ville du formode, at det var det.
Så jeg tror, at psykologisk er den gangbar.
Jeg mener, manuskriptet blev skrevet for 28 år siden, og filmen...
Manuskriptet eksisterede i 12 år, før filmen blev til.
Det ændrede sig hele tiden, men det var grundlæggende det samme.
Når jeg taler om Jewison-starten, desperationen under Depressionen.
Jeg tror, det er tæt på. Det er mit manuskript, så...
Jeg ville ikke røre det.
Det var ikke sjovt for dem, for der var...
Du har sand i ansigtet.
Men lad være... Det er ikke publikums synsvinkel.
Når ROUS'erne angriber om lidt...
og Westley slås mod dem...
skal man beslutte, hvor blodig scenen skal være.
Det hårde ved det er... Man kan gøre alt muligt.
Vi gjorde bare det, vi kunne med det, vi havde.
Det handler om, hvordan... Man søger et særligt anstrøg.
Det er ikke en splatterfilm. Det er et eventyr.
I teorien søgte vi at appellere til både børn og voksne.
Bla, bla, bla.
Den kunne have været meget mere glansfuld osv. osv.
Det er bare svært.
Men jeg husker en lang debat om, hvor blodig den skulle være.
Det er sådan noget, som folk i branchen taler om konstant.
Hvis det skal tages om, er det svært, for settet er væk.
Jeg var med til optagelsen igen.
Vi har styr på det med blodet, vi talte om.
Ja, der er en fyr derinde.
Men det er en meget lille gut.
Og når man laver en film...
må man minde sig selv om... Man må sige, det ikke er fjollet.
Fint sår på Carys skulder der vist kommer nu.
Jeg må tænke, om vi overhovedet har blod, da ROUS dør?
Jeg har glemt det.
Det var diskussionen.
Når man har at gøre med en hest i en film...
En stor line producer fortalte mig engang: "Knægt."
Det er mange år siden.
"Lav aldrig en film med VDFB." Jeg sagde: "Hvad er VDFB?"
Han sagde: "Vand, dyr, fly eller børn."
Dyr er et problem, for hvis man...
Der var et klip med de to Chrisser på hver deres hest.
Hvis hestene bevæger sig, er klippet ødelagt.
Chris Guest kendte Rob naturligvis.
Billy Crystal kendte han. Carol Kane kendte han vist også.
Han kendte vist Mandy Patinkin...
som vi måtte caste... vi måtte finde disse to, der skulle være ukendte.
Og André.
Der er en god historie her.
Det er det, jeg mener.
Du har 6 fingre på højre hånd.
Nogen leder efter dig.
Det er Desperationens Grav i filmen.
I romanen er det Dødens Zoo. Igen pga. budgettet.
Vi havde ikke penge til dyrene i Zoo'en...
så det brugte vi ikke.
Det her er også et fremragende set.
I Dødens Zoo...
hvor de prøver...
Fezzik og Inigo prøver at finde...
Nederst i Dødens Zoo prøver de at finde Westley.
På hver etage angriber noget dem. Den største slange i verdenshistorien...
Det er rædselsfuldt på alle etager, og de redder hinanden.
Til sidst kommer de til en trappeopgang uden noget.
De går nedad, og hver etage er en udfordring.
Der er intet, men de ved, der er noget grufuldt, og det er der.
En lille, dødbringende edderkop ved dørhåndtaget...
så Fezzik sparker døren op, for han går i panik.
Men det kunne vi ikke.
Det var der som sagt alt sammen.
Vi gjorde ret i at klippe det ud.
For det man tænker på...
Selv om Westley er død, vil man bare videre.
Jeg tænker nu: "Er det god historifortælling?"
Ja, han er død, så man kan bruge lang tid på at nå frem...
men pengene strakte ikke.
Dette er en engelsk komiker ved navn Mel Smith, som Rob kendte.
Kongen døde samme aften.
Og førmorgengryblev Buttercup og Humperdinckgift.
Og ved middagstid mødte hun sine undersåtterigen, nu som dronning.
Min fars sidste ord var...
Vent. Vent lidt, bedstefar.
Du læste forkert. Hun ægter ikke Humperdinck.
Jeg elsker der, hvor knægten siger: "Du læste forkert."...
I bogen er skænderiet større.
I bogen... og det blev oprindeligt skrevet på den måde...
bliver drengen meget vred på bedstefaren, og bedstefaren går.
Han siger: "Forsvind. Jeg vil ikke høre mere."
Så kommer bedstefaren tilbage senere.
Det går ikke i en film, for det bryder spændingen.
Godt, jeg ikke var med til castingen på Brøleren.
Brøl!
Man ser brøle-damen om lidt.
Jeg tænker, de bare lyttede til folk, der kom og brølede i flere timer.
Vi bør alle se sådan ud, når vi vågner, ikke?
Efter et mareridt.
Vi kommer til Robins... Min yndlingsreplik for Robin...
som er: "Det korte af det lange."
Jeg ved ikke hvorfor.
Det korte af det lange.
Jeg elsker det.
Det er sært, men da jeg antog Vizzini...
for at slå hende ihjel på vores forlovelsesdag...
syntes jeg, det var klogt, men det er meget bedre...
at jeg kvæler hende på vores bryllupsnat.
Da skylden falder på Guilder, bliver landet for alvor oprørt.
Det kræves, vi går i krig.
Det kaldes "eksposition"...
for dem, der vil vide, hvad det er.
Og man vil igennem det så hurtigt som muligt.
Godt, den blev lavet for jeg troede i mange år...
det aldrig ville ske...
og jeg ser den uden den store objektivitet.
Jeg aner ikke, hvem der køber den...
Børn gør, ved jeg. De elsker den.
Deres forældre må også, for de ser den med børnene.
Det håber jeg.
Teenage-piger osv. Aner det ikke.
Jeg ved det ikke. Så, det er altså bare...
Jeg kan ikke lide det, jeg skriver, men jeg kan lide det her...
så den har en særlig plads...
i mit leksikon af ting.
Jeg er bare...
Noget i bogen kan man sende ind...
for at få genforeningsscenen mellem Westley og Buttercup.
Titusinder, tror jeg, har i løbet af årene...
Over 10.000 har sendt ind og bedt om den.
Det er meget sært.
Udgiveren troede ikke, nogen ville bede om den.
Men den har en stærk tiltrækning, og det glæder mig.
John Patrick Shanley vandt en Oscar for filmen Moonstruck...
og er min ven.
Han sagde om maskinscenen, torturscenen...
at med den og "Er det sikkert?" i Marathon Man...
mente han, at hvis der skulle skrives en torturscene...
var jeg sikkert syg nok til at skrive en.
Jeg aner ikke, hvor det kommer fra.
Da jeg skrev det, troede jeg ikke, jeg ville dræbe Westley.
Og...
jeg tog på kontoret en dag, hvor han var i maskinen...
og jeg anede ikke, hvordan jeg skulle få ham ud.
Jeg kunne ikke redde ham.
Jeg gjorde det, jeg altid gør ved arbejdsstart.
Jeg læser sportssiderne og drikker kaffe.
Så forstod jeg, at han skulle dø.
Jeg husker, jeg skrev ordene: "Westley lå død ved maskinen."
Jeg stirrede på dem. Jeg fattede ikke, jeg gjorde det.
Det er noget, der kun er sket én gang...
i over 45 års historiefortælling.
Jeg begyndte at græde uhæmmet over det, jeg havde gjort...
og jeg kom koldt vand i ansigtet.
Jeg kan stadig se mit ansigt.
Det var rødt af tårer.
Jeg anede ikke, hvad jeg havde gjort...
men denne bog rørte mig forfærdeligt...
og jeg ved ikke, hvad det betyder eller hvorfor.
Det ønsker jeg heller ikke.
Bogen er meget vigtig for mig.
Jeg kan ikke forklare det.
Dette øjeblik for manuskriptforfattere, hvor man har eksposition.
Man vil hurtigst muligt igennem det...
for intet er vigtigere end at redde Westley.
De eneste, der kan redde Westley, er Fezzik og Inigo...
og der er en overraskelse, så man skal have dem frem hurtigst muligt.
Se lige Andrés hænder. Jeg mener, de er bare...
Vi øvede denne scene første dag på et hotel i London.
Som jeg nævnte...
havde André lært manuskriptet udenad.
Og de øvede sig.
De øvede sig, og de kom til denne scene.
André sad ned, og Mandy stod op og gik rundt.
Og...
Mandy gav André hans replik, og André læste.
Meget opremsende og langsomt.
Mandy vill have mere fart på.
Han sagde: "Hurtigere, Fezzik. Hurtigere."
De gjorde det om og om igen.
André sagde samme replik på samme langsomme facon.
Pludselig og forskrækkende sagde Mandy: "Hurtigere, Fezzik"...
og stak André en lussing.
De mødtes vist først den dag.
Den lyd hang i lokalet.
Alle var mundlamme, for jeg tror ikke André var blevet slået...
siden han var en lille dreng.
Hans øjne blev store.
Han må have tænkt...
"Sådan foregår det altså uden for ringen. Så gør vi det."
Han blev hurtigere og bedre.
Hans replikker blev, du ved...
Ét af højdepunkterne for mig på denne film, når jeg sidder her...
var Andrés ansigtsudtryk der.
For ingen havde den ringeste idé...
Jeg ved ikke, hvorfor Mandy mente, det var en god idé...
for André var... selv med sin dårlige ryg dengang...
stadig én af de stærkeste mænd på jorden.
Var han blevet vred, hvem ved, hvad han havde gjort.
Men han var meget glad.
Han talte aldrig...
André talte aldrig om, at wrestling var skuespil.
For dengang havde man ikke tilstået, at det var skuespil.
Han sagde kun... Men han wrestlede 300 gange om året.
Han sagde kun, at...
Han ville aldrig se, hvem han kæmpede imod.
Han ville aldrig se dem før kampen.
Han sagde altid, at hvis han troede, den anden tog stoffer...
afsluttede han straks kampen og jordede ham totalt.
Publikum buhede, fordi kampen varede så kort.
Men han tænkte bare...
I sin storhedstid sprang mænd på 115-135 kg ud fra rebene i ringsiden...
og han greb dem med lethed.
Men det handler blot om styrke og timing.
Og...
En god André-historie.
Schwarzenegger... stærke gutter kender hinanden.
Arnold Schwarzenegger filmer vist den første Conan i Mexico City...
og André wrestler.
Arnold Schwarzenegger tager derhen. Der er 25.000 skrigende fans.
Da han har vundet kampen...
gør André tegn til, at Schwarzenegger skal komme op i ringen.
Han sagde: "Jeg taler spansk. De vil have, du skal posere."
"Tag blusen af og posér."
Han efterlader Schwarzenegger alene i ringen...
og Schwarzenegger poserer som en gal...
og tager tilbage til vennerne.
Det var bare løgn.
De ville ikke se ham posere.
Det var sådan noget, André gjorde.
Han...
André betalte altid maden.
De spiste sammen adskillige gange...
og André betalte altid.
Schwarzenegger tænkte, at han måtte betale.
Så han undskyldte sig og gik fra bordet.
Schwarzenegger er stor.
Han gik ud i køkkenet til stedets Maître D'...
og begyndte at betale for maden.
Jeg elsker historien.
Da Schwarzenegger fortalte mig historien...
Schwarzenegger er stor. Omkring 1,85 høj og 115 kg.
Og da han fortalte historien om... Han talte.
André kom op bag ham, Iøftede ham op og gik sådan.
Han følte, han blev løftet som et stykke legetøj og snurret.
Det var André, der havde løftet ham...
og André sagde: "Jeg betaler."
Han bar ham ud af køkkenet...
satte ham på hans plads, og det var dét.
Helt vidunderligt.
Det var for at fortælle, hvor stærk André var.
Schwarzenegger sagde:
"Han er meget stærk."
Og hvis han siger, at nogen er meget stærk, tror jeg ham.
Altså, Patinkin er stor.
Han er vist over 1,80 høj.
Absurd.
Dette her er sødt, for det er så følelsesladet.
Han siger: "Hjælp mig, far.", og så virker den ikke.
Så finder han ved et held knuden. Det er rart.
Rob fik ham til at finde knuden ved et held.
Se, det er så dejligt, ikke?
Det var sikkert Robs idé, at hans hoved skulle rammen knuden.
Det var Dødens Zoo.
Det var vel 25 sider med alle slags action.
Han er død.
Bedstefar, vent.
Vent. Hvad mente Fezzik med: "Han er død."?
Det er et stort øjeblik for mig i både bogen og filmen.
Jeg elsker det. Jeg synes, det er...
Fred Savage er så god i denne scene.
Han er vidunderlig i den...
fordi han rækker ud mod Peter Falk...
og han siger: "Det er okay.", eller hvad det nu er...
og hans hånd bevæger sig bare.
Han er så rørende i den.
Jeg ved ikke. Jeg synes, det er fremragende...
og det håber jeg også at seerne synes.
Kongens lusede søn fyrede mig...
og mange tak, fordi du bragte sådan et ømt emne på bane.
Giv mig dog et papirsnit, og kom citronsaft på, mens du er i gang.
Vi har lukket!
Så en masse af det her... Miracle Max med papiret...
Noget af dette her er Billy. Papirsnittet.
Det var der, ved du. Det var i bogen.
Det var blot en del af det.
Jeg syntes bare, Miracle Max var...
Jeg tænkte vel på Max hele tiden.
Det var derfor, jeg kunne...
Det var derfor, Westley kunne dø.
Men det er...
Hvis filmen skulle laves igen...
hvilket den ikke bliver, tror jeg, men hvis den blev...
da de nu kender visse rollescorer...
ville det ikke blive svært at finde en til rollen som Miracle Max.
Man kunne få Jim Carrey til at spille Miracle Max...
eller en stor komiker på scenen om 15 år.
For det er en skøn lille rolle. En uge af ens liv.
Man kan lave en masse skæg, og folk elsker en.
Man kunne caste alle.
Eller man kunne caste den tids Tom Cruise...
som Cary Elwes.
Det ville koste gigantiske summer.
Men det fungerede her, og det var vidunderligt.
Der kommer en god replik.
En Billy-replik, som Carol siger.
Chokoladeovertrækket får den til at glide ned.
Men vent i 15 minutter for at få det fulde udbytte.
Du bør ikke svømme bagefter i mindst... hvad?
- En time. En god times tid. - Ja, en time.
Ikke at svømme.
En genial komediereplik.
Jeg synes, Cary er vidunderlig som død. Den måde han falder rundt osv.
De fysiske evner, han har, er fabelagtige.
Da han går senere, eller forsøger.
Når de virker, er film magiske.
Det er som teatret.
Når det virker, slår det alt andet.
Det virker sjældent. Det er svært.
Ingen går efter en fiasko.
Ingen... Jeg mener...
Det er svært at vide.
Ingen aner, hvad der vil virke...
og derfor elsker jeg det, når folk bagefter siger...
"Jeg vidste, den ville være god, for Adam Sandler er med."
Vent lige. Ingen så Little Nicky.
Hvorfor ikke? Det ved jeg ikke.
De har alle mulige grunde.
Jeg aner ikke, hvorfor de ikke så den.
Hvorfor ser alle Jim Carrey i The Grinch...
og ikke de andre skønne Jim...
Mærkeligt. Man kan ikke forudse det.
Det er et hasardspil. Filmmageri er rent hasardspil.
Det siger medierne ikke.
De lader, som om det er logisk, at det er ren forretning.
Vi laver en hotdog, vi sælger mange, og så bliver vi Nathan's.
Sådan fungerer det ikke.
Min bedste ven på jord, som nu er død, Ed Neisser...
var penge-manager i Chicago.
Jeg aner intet om aktiemarkedet.
Vi spiste middag, og jeg sagde: "Hvorfor faldt markedet i dag?"
Han sagde: "Fordi det ikke steg, Billy."
Jeg sagde: "Føj mig nu ikke." Han sagde: "Det gør jeg ikke."
"Det er sandt. Ingen ved, hvorfor et marked gør sådan"...
Men han sagde: "Vi i branchen kan ikke sige det højt."
"Så vi siger, det steg pga. nyt om stor indtjening her..."
"eller faldt pga. dårligt nyt i Asien, eller et jordskælv i Indien."
Der er ingen logik i det. Der er ingen logik i filmbranchen.
Der er ingen logik i, hvad folk vil se eller ikke se.
Det er rent hasardspil.
Dette er én af århundredets største komikere, Peter Cook...
der spiller...
en mand med talefejl.
Han læsper.
"Forzjamlet."
Vi er i dag "forzjamlet", så lad os "zjkåle".
Undskyld. Han er så sjov.
En "Zjkærzjommernatzjdrøm."
En komedie af Shakespeare.
Da jeg var en lille dreng, var jeg vist til et bryllup...
hvor de talte om "En Zjkærzjommernatzjdrøm."
Og jeg begyndte at fnise.
Det var ikke velset.
Men der kommer det fra...
for de historieinteresserede.
Jeg husker ikke mandens navn.
Hvis nogen ved, hvad han sagde, så sig endelig til.
Det var André, der...
Det er svært. Man er lige her.
Man går fra præsten med talefejl...
til folk i flammer osv., og er det så sjovt eller ej?
Da vi havde premiere, fandt studioet...
Testvisningen placerede os næsthøjest af alle film i premiereåret...
efter Back to the Future.
Det er sådan noget, der gør én helt desperat.
Vi havde store forhåbninger, da den blev testet af et publikum...
som man nu gør derude.
De elskede den.
Normalt betyder det, at man får et stort hit.
Noget publikum kom.
Det var ikke en fiasko.
Vi var det, man kalder en "double"...
som betyder, det gik godt.
Vi havde ikke den store succes, før den blev udsendt på video.
Vi var ikke så vigtige.
Vi havde vores udgivelsesdatoer.
Vi havde det hele, og traileren bliver vist...
Bogen var en succes, men ikke voldsomt stor.
Det var sådan noget, hvor...
Jeg så, traileren er her.
Kan du putte den ind her?
De anede ikke, hvordan de skulle sælge den.
De vidste faktisk ikke... Man ser Mandy med sit sværd...
De vidste ikke, om det var en komedie, en sværdsvingerfilm, en romantisk film.
Den er det hele.
Hvis man blander filmgenrer, får man normalt problemer.
Se, jeg mener. Det er helt skørt.
Man har en død helt...
og en kæmpe, og man har en...
Det er skørt. Og pigen er ved at begå selvmord.
Hvad er det?
Der var en historie... Jeg skrev Butch Cassidyand the Sundance Kid.
Ved snigpremieren var George Roy Hill, der instruerede superbt...
desperat, for publikum grinte for meget.
Vi blandede også genrer der.
Han klippede bevidst mange grin ud af den film.
Det er noget sært noget.
Nu vil folk sige: "Jeg vil have noget som Princess Bride."
Hvilket vil sige: "Giv mig noget blandet".
Men da den kom ud, vidste vi ikke...
De vidste ikke, hvad i alverden vi var...
og de anede ikke, hvordan de skulle sælge os, og det gjorde de ikke.
De ville ikke kvæle os.
De elskede filmen, men de vidste ikke, hvad de skulle gøre med den.
Selv, når man ser den nu, er det en sær film.
Jeg er glad for, at den...
blev lavet. Det betyder meget for mig.
Det er min teori, som jeg har fortalt dig før.
Film bliver successer, fordi folk kan lide dem.
Film bliver fiaskoer, fordi folk ikke kan lide dem.
Alt andet er myter.
Alt, hvad man læser om, hvorfor én film er et hit og en anden fiasko - pladder.
De aner intet om, hvad der vil ske, før filmen får premiere.
Og denne film... folk så den, og de elskede den...
og de ville sige det videre.
For mig er den bedste film i år 2000 You Can Count on Me.
Hvis jeg siger det til mange nok, lejer de den måske på video...
fordi de har hørt, den er god.
Igen kom der her nok mennesker...
og de talte faktisk om filmen.
Men de ville ikke ind og se den.
Da den udkom på video...
blev den det hit, den burde have været, da den gik i biografen.
Vi er heldige, alt det skete for når man...
har en film, man kan lide...
og den ikke trækker det publikum, man havde håbet på...
er det smertefuldt, for man rammer sjældent.
Det var godt, det skete.
Her i 2001 laver vi så en dvd...
om en film, jeg skrev tilbage i 1973.
Og filmen udkom i 1986?
Og børnene ser den.
Små børn siger: "Jeg hedder Inigo Montoya." Skønt.
Nej, det er ret sært. Det er faktisk...
Men det er et stort øjeblik for mig. Jeg elsker det. Jeg elsker Mandy.
Ingen kommentarer til den scene.
Intet bevæger mig så meget som dumdristighed.
Det er dét øjeblik... Her er fyren, der er blodig...
og han har gennemført en 20-års dumdristig ridderfærd...
og til sidst får han hævn, og det er fremragende for mig.
- Til døden. - Nej!
Til smerten.
Den talemåde kender jeg ikke.
Jeg forklarer det tydeligt, så du helt sikkert forstår det...
din vortesvins-klovn.
Det er nok første gang, nogen har vovet at fornærme mig.
Det bliver ikke sidste gang.
"Til smerten" betyder, at du først mister fødderne under anklerne.
Derefter hænderne ved håndleddene. Så bliver det din næse.
Og så min tunge, antager jeg.
Jeg dræbte dig for hurtigt sidste gang.
Den fejl agter jeg ikke at gentage i aften.
Jeg var ikke færdig!
Næste gang mister du dit venstre øje og så dit højre.
Og så mine ører. Jeg forstår. Lad os komme i gang.
Forkert! Du beholder ørerne, og jeg skal sige dig hvorfor.
Så ethvert skrig fra ethvert barn, der ser din vederstyggelighed...
vil kunne høres med dem.
Ethvert spædbarn, der græder, når du nærmer dig...
og alle kvinder, der råber: "Åh, Gud, hvad er denne skabning?"...
vil runge i dine perfekte ører.
Det er dét, "til smerten" betyder.
Det betyder, at jeg efterlader dig i et smerteligt misfosterhelvede for evigt.
Da jeg skrev det, vidste jeg ikke, om det fungerede...
for der er en død helt og denne store jæger.
Fungerer "til smerten"?
Det var det bedste, jeg kunne gøre, og jeg tror, det virker.
Det er klippet, hvor André næsten gik i knæ første gang.
Hun springer ikke ud af et vindue.
Det er et lille 20 cm fald.
Jeg var der lige kort, da...
Det er skønt. Det er det virkelig.
Hvis jeg hadede det, ville jeg også sige, det var skønt...
for det er det hele, du ved...
Alle er så dejlige.
Vi taler om en film. Jeg elsker virkelig den film.
Jeg så den lige.
Jeg ser aldrig det, jeg skriver. Og jeg læser aldrig det, jeg skriver.
Jeg kan læse denne bog.
Det her klip husker jeg.
Til sidst, hvor han siger: "Som De ønsker"...
Rob ønskede vist en mere følelsladet præstation af Peter Falk.
Og det gik ikke.
Hvis man ser dette nærbillede af Peter Falk, er det ikke det samme.
Som De ønsker.
Det er et sært udtryk...
for jeg har ikke set filmen, siden den havde premiere...
og man ved ikke, hvad man vil synes.
Én af grundene til, at jeg ikke ser film, jeg har skrevet...
Jeg kan godt se Butch Cassidy.
Det er fordi, man altid synes, den stinker. At man fejlede.
Jeg tror...
at når en film, jeg er med på, bliver en succes...
er det pga. gruppeindsatsen.
Det er alles færdigheder samlet.
Og jeg tror, når en film, jeg er med på, flopper...
så er det min fejl.
Historiefortællingen var ikke så tydeligt, som den burde.
Man fortalte folk det forkerte.
Man havde de forkerte på skærmen...
fortalte dem nyheder, de ikke ønskede.
Publikum får...
Jeg har endelig opdaget...
at publikum reagerer præcis på samme måde i hele verden.
Uanset sprog, griner de og græder, og de keder sig og går.
Jeg vil se rulleteksterne.
Det er vist ikke André på den hest...
for han var så enorm, at det havde slået hesten ihjel.
Så jeg tror, de brugte en anden.
Man ved det ikke.
Der er det ved filmen, at den er kort.
Noget af det, der skete...
George Roy Hill sagde: "Hvis du ikke kan vise historien på 1 time og 50...
må du hellere være berømt."
Det er nok rigtigt. Film er uanstændigt lange nu.
Til dels pga. instruktørens ego.
Folk tror, hvis den er lang...
betyder det, den er vigtig, hvilket er komplet vanvittigt.
Men jeg tror, denne film blev rigtig fin.
Vi udelod ikke rigtig noget.
Der ligger ikke store dele af filmen i klipperummet.
Det er det, vi skrev, det vi filmede, og det du så.
Og det var en...
Jeg nød den meget, og jeg håber, I også nød den.
Bill Goldman, forfatter til romanen og tilpasningen samt manuskriptet.
Når jeg sidder her og funderer over det, jeg lige har set...
var der ikke noget, hvor jeg tænkte: "Uf, hvorfor gjorde jeg det?"
"Hvorfor gjorde jeg ikke det?"
Jeg synes, den flyder godt. Skuespillerne var fremragende.
Og jeg synes, den er god.
Og jeg synes, øjeblikkene...
Jeg synes, den er glimrende, og det gør seerne forhåbentlig også.
Oversættelse: Pia C. Hvid